Virágok beszéde
Kosztolányi Dezső, mozaikok, Pesti Hírlap, 1928
„— Velem nagyon siettek.” / „— Egy régi tizkoronás arany vagyok, melyet valamilyen kártyás pottyantott a mező zöld kártyaasztalára és ott felejtett.” / „— Még mindig abban a poros, sötétkék bársonyruhácskában járok, melyet szegény édesanyám adott rám.” / „— Ha átzúg rajtam az áprilisi vihar és tépázza haragoszöld leveleimet, lila fürtjeimet, orgonálok.”