Svájci terefere
Kosztolányi Dezső, mozaikok, Pesti Hírlap, 1927
„Londonban vörösek a villamosok, mert többnyire csak munkások járnak rajtuk, Párizsban zöldek, mert a többi járművek között alig közlekednek és mintegy a remény csalóka szinét jelképezik, nálunk sárgák, mert a mi villamosaink annyira irigylik az autók tulajdonosait, hogy a kocsik is belesárgulnak. / Roppant unatkozom. Egy feltünően buta ismerősömmel majdnem sikerült elhitetnem ezt: / Zürich főutcáját Bahnhof Strassenek nevezik. / Valami fölemelő érzés fog el. Ez az egyetlen ország, melynek nincs »ismeretlen katonája«. / Gyakran eszembe jut, hogy a szabad és kies Svájcnak csak lángelméi vannak. / Az emberek roppant becsületesek. / Az ujságokba hirdetést tettem közzé, melyben egy teljesen megbizhatatlan csirkefogót keresek, ki a délutáni órákban kissé szórakoztasson. / Itt szeretnék betegeskedni és meghalni. / Mániákusan imádják az egészséget. / A tó tiszta, mint az a könny melyet egy tizenhatéves szűz sir május holdfényes éjszakáján. / Egy cigarettát hajitottam el az aszfaltra. / Szedem is a sátorfámat.”