Sorok a naplómból
Kosztolányi Dezső, mozaikok, Pesti Hírlap, 1927
„Ez a szinész a szenvedély tragikus hevében a lámpák elé áll, kitárja mind a két karját, másodpercekig mozdulatlanul marad. / Megint megtörtént, hogy a gyilkos, aki nem ontott vért s munkája közben nem szennyezte be magát, azonnal tette elkövetése után a gőzfürdőbe ment és mintha nem volna sürgősebb dolga, órákig fürdött. / Nem igaz, hogy halálos izgalom idején, mikor szellemünket egy gond foglalkoztatja, figyelmünk csak erre irányul. / Ha nagyon boldogtalan s kétségbeesett vagy s az utcán bódorogsz, hogy öntudatlanul szánalmat koldulj mindenkitől, főkép egy dologtól borzadsz el: / Mi a legnémább szenvedés?”