Kis nyelvtan
Kosztolányi Dezső, mozaikok, Pesti Hírlap, 1927
„Mihelyt teljesen ésszerü akarsz lenni s nem hallgatsz ösztöneidre, még anyanyelvedet is elfelejted. / Ugy kell irni, hogy azonnal megértsék, mit akarunk mondani. / A »van« igének rendes főnévi igeneve: »lenni«. / A»hó« tárgyraggal mindig: havat. / Sokszor csodálkozom azon, hogy a különböző nyelvekben mennyi millió és millió szó van, de sokszor azon csodálkozom, hogy a szók mégis ismétlődnek különböző értelemmel, hogy a betük váltakozása mégsem végtelen. / Még mindig oktalanul sok idegen szóval élnek. / Az is bosszant, hogy külföldi vendégeinket közönségünk az ő nyelvükön éljenzi és hoch-ot, evvivá-t, vagy hurrah-t kiált.”