A csend tárgyiasítása. Minden abból a csendből volt akkor. Nádas Péter: Temetés
E. Bártfai, tanulmány, Dunatükör, 2015
A tárgyiasító szerepű birtokviszony a műben. A csend, mint birtok és birtokos, valamint a csend mint tárgy és mint nem megszámolható dolgokat jelölő főnév. A csenddel kapcsolatos figura etymologicákról, metaforákról. Említve többek között: Jékely Zoltán: Az álmok elé, Juhász Ferenc: Sárga fénykristály, Bella István: Oszip Emiljevics Mandelstam éjszakái, Csoóri Sándor: Balkáni múzsák húga, Marsall László: Beszélsz; A csönd anyanyelve, Szerb János: E csönd-örvény legalján, Vészi Endre: Egy nap vázlatos története reggeltől estig, József Attila: Téli éjszaka; Külvárosi éj, Ébert Tibor: Tavi hínár, P. Papp Zoltán: Tükörrepesz, Kormos István: Citerázó asszonyok, Pilinszky János: Ravensbrücki passió, Kassák Lajos: Két fűszállal a kezemben, Szőcs Géza: Kastély; A talajpápa, Hizsnyai Zoltán: Alkonyi metamorfózis, Csorba Győző: Mozdulatlanság; Madárhangok, Sulyok Vince: A csend folyója, Benke Gábor: Vízöntő, Varga Rudolf: Piros szárnyakon, Varga Katalin: A tőmondatok halála, Juhász Gyula: A hallgatás tornyában, Devecsery László: Halálkatedrális, Hartay Csaba A csend is egy bútor, Reményik Sándor: Heten c. versei.