Lélek és nyelv
Kosztolányi Dezső, mozaikok, A Pesti Hírlap Vasárnapja, 1930
„Ha idegen nyelven társalgunk, bármennyire is otthosak vagyunk benne, bizonyos idő, egy vagy több óra multán, kifáradunk. / Csak az anyanyelvvel nem lehet soha jóllakni, csak attól nem kapunk soha csömört, csak azt fogadjuk magunkba korlátlanul, ugy, hogy minden szemerjét azonnal vérré változtatjuk. / Szemem láttára, fülem hallatára alakult ki tiz év alatt egy uj magyar szó, a: papszelet. / Egy spanyol iró a tubarózsáról elmélkedvén, azon sopánkodik hogy nyelvükben milyen rút neve van ennek a gyönyörü virágnak.”