Gyermek és költő
Kosztolányi Dezső, mozaikok, A Pesti Hírlap Vasárnapja, 1930
Minden költő gyermek. / Mozart hatéves korában a londoni, párizsi, bécsi udvarnál hangversenyez. / Nincs költő-csodagyermek és nem is képzelhető el. / Találkozunk nagyon korán verselő, rimelő, szójátszó gyermekekkel. / A döntő fejlődés természetesen a serdülőkorra esik. / Hogy a költői teremtést miképpen befolyásolják az élet nyers történései, azt megvizsgálni a lélekelemzés föladata. / Az ihlet forrása burkolt, rejtélyes. / Ki a költő? Az az ember, akinek a szavak fontosabbak, mint az élet. / Ezt a költők gyakran szégyenlik és letagadják. /Minden költő elsősorban a szóvarázsban hisz, a szavak csodatékony, rontó és áldó hatásában. / Vannak kedvenc szavaik, melyeket unos-untalan ismételnek. / Számukra a név se közönyös. A név maga az ember. / Az irói álnév ravaszdi rejtezkedés, ősemberi bujósdi.”