Uj szavak a rádióról és televizorról
Kosztolányi Dezső, mozaikok, A Pesti Hírlap Vasárnapja, 1930
„Ha az ókorban csak egyetlen ilyen készülékem van, akkor meghóditok vele mindenkit, elbűvölöm a cézárokat, leigázom a hadvezéreket, megvesztegetem a főpapokat, elképesztem a jósokat és jósnőket, kiütöm Pythiát háromlábu székéből, ugyhogy ő is csak velem jósoltat s ha kedvem szottyan, imádtatom magam a néppel és mint tiszteletbeli isten öröklakást kapok az Olympuson, dijtalanul. / Némelyik rádió koporsóalaku. / Minden hangnak megvan a maga nemzeti jellege, melyet azonnal felismerek, még akkor is, ha esperantó-leckét adnak. / Még mindig elámulok, mikor egy szobába lépvén, egy egyedüllévő ember beszél valakivel telefonon. / Vérszemet kapok. Napról-napra fenhéjázóbb leszek. / Mennyit povedáltok, drága embertársaim, reggeltől estig s estétől reggelig. / A távolbalátás az önfitogtatás őrületét hozza meg az emberiségnek. / Van egy barátom, aki Madridból vesz német nyelvleckét és Gleiwitzből hallgat magyar cigánymuzsikát. / A jövőben bizonyára akadnak olyan emberek is, kik tekintélyes, alapos műveltségre tesznek szert, anélkül, hogy irni-olvasni tudnának. / A jövő században minden telefonszám mellett ez fog állani a telefonkönyvben: »Éjjeli kikapcsoló«. / Ne feledjétek elföldelni antennátokat.”